Svensk text: Jeez
www.divXsweden.net -Bästa svenska undertexterna på nätet
När jag var liten sa mamma att jag var en bit av himlen...
...som kom till världen för att hon och pappa älskade mig så mycket.
Det var senare jag förstod att det inte var riktigt sant.
De flesta barn kommer till av en slump.
I rymden flyger ju själar omkring och letar kroppar att bo i.
Här på jorden har folk sex eller nåt... och pang - slumpen.
Du hör säkert om alla som planerar den perfekta familjen...
...men de flesta barn kommer till i fyllan eller i brist på preventivmedel.
De är olyckor.
Det är bara de som har svårt att få barn som planerar för dem.
Jag kom däremot inte till slumpmässigt.
Jag blev konstruerad. Född av en speciell orsak.
En forskare tog mammas ägg och pappas spermie för att få rätt gener.
Det gjorde han för att rädda livet på min syster.
Ibland undrar jag vad som hade hänt om Kate varit frisk.
Jag hade nog varit kvar i himlen eller nåt och väntat på en kropp.
Slumpmässigt eller inte...
...så är jag här.
Vad kan jag hjälpa dig med?
14 karat guld, knappt använd.
Där är min syster Kate. Hon är döende.
Montana? Jag förstår inte.
-Det verkar helt kalt. -Det är det, bara du och himlen.
-Varför gillar du det? -Vet inte, jag gillar de stora vidderna.
Sen så har jag aldrig varit där.
Här är mamma och moster Kelly. När syrran blev sjuk förändrades saker.
Moster Kelly jobbar bara deltid och mamma slutade jobbet som advokat.
Allt handlar om att hålla Kate levande.
Laga mat och städa. Allt ska vara ångkokt, organiskt och bakteriefritt.
Vi är säkert lite annorlunda, men vi älskar varandra och gör vårt bästa.
-Det är inget ord. -Snygg tröja, syrran.
Vill du se vårt nummer, mamma? -Då kör vi, Anna.
-Vad är ditt tecken? Är du en kräfta? -Nej, ett lejon, men jag har kräfta.
-Det är inte ens roligt. -Det var ganska fyndigt.
-Är det här dina barn? -Ja, frågan är om de är dina.
-Tror du på det? -Var är din berlock? -Jag ville inte bära den idag.
-Ät, Kate. -Jag äter. Det är jättegott, mamma.
-Jag tycker om det. -Det finns linser i frysen.
-Hon behöver nog bara andas lite. -Det borde du prova.
-Vart ska du? -Toan, ska du med?
Vill du andas på mig senare?
Att ha ett sjukt barn är ett heltidsjobb.
Självklart så njuter vi av de dagliga lyckostunderna i familjelivet.
Stort hus, fina barn och en vacker fru, men bakom fasaden finns det sprickor...
...förbittring, allianser som hotar grundfundamenten i våra liv...
...vilket kan få vår värld att störta samman när som helst.
Jag vet inte när det började, men möjligen runt elvatiden.
-Vad är det som pågår? -Kate är sjuk, hon har haft feber inatt.
Kate?
Är du klar? Då drar vi.
Är du säker på att du vill göra det här?
Du vet att du är tokig, va?
-Jag kommer snart. -Okej, jag väntar här.
Första gången Hanna Fitzgerald kom till kontoret så trodde jag hon sålde kakor.
-Jösses! Det är ju du! -Det är det.
"Jag är Campbell Alexander, 90 procents framgång. Vad kan jag göra för dig?".
-Du har sett min reklam. -Allihop, det är därför jag är här.
Rör inte, Judge är tjänstehund.
-Vadå för tjänst? -Han varnar min järnlunga för magneter.
Varsågod och sitt.
Vad heter du? Vad kan jag göra för dig, Anna?
Det där är så coolt.
Jag vill stämma mina föräldrar för rättigheterna till min egen kropp.
Min syster har leukemi. De vill ge bort mina kroppsdelar.
-Ska du ge henne en njure? -Hennes har inte funkat på månader.
-Ingen kan väl tvinga dig att donera? -De tror det.
-Jag är inte myndig. -Så kan de inte göra.
Det ska du säga åt dem, de har gjort så hela mitt liv.
Jag skulle inte ens leva om Kate var frisk. Jag är ett konstruerat barn.
-Jag skulle vara reservdelar åt Kate. -Du skämtar, va?
Ungen ljög inte. Läkarna började ta saker direkt när hon föddes.
Ryggmärg som spädbarn, blodtransfusioner, benmärg, lymfocyter-
-sprutor för att öka stamceller, och sen tog de dem också.
Men det var aldrig nog.
Du vet väl vad som händer om hon inte får din njure?
Ja, hon dör.
Det är lite mer än 700 dollar här, jag vet att det inte räcker.
Men jag har inte mer och jag behöver din hjälp.
Är du säker på att du vill göra det här?
Så bra då.
Det är svårt att tänka sig, men det fanns en tid innan allt det här...
...när barnen bara var barn och alla var lyckliga.
Hej, gubben.
-Var är din syster? -Sover. Jag försökte ruska liv i henne.
Hej, Katie-kissen.
God morgon, gumman. Är du vaken?
Hur mår du? Upp och hoppa.
Blodbrist, va? Hon är väl för liten för leukemi?
Det kan vara ett virus. Jag får ta lite prover.
Kate har mycket färre vita blodkroppar än normalt.
Hon kanske har en immundefekt. Labbet kan ha gjort fel.
Onkologi? Det är ju cancer.
Mr och mrs Fitzgerald? Jag är Ileana Farquad.
-Hej. -Hejsan.
Jag har tittat på Kates CBC. Hon har för få vita blodkroppar.
Hon har också 12 procent promyeloisker och 5 procent lymfoblaster...
-...vilket indikerar att det är leukemi. -Leukemi?
Cancer.
Det behövs ett benmärgsprov först, men det tycks vara akut promyeloisk leukemi.
Jag beklagar.
Andningen är normal.
St Joes vet inte ett dugg.
Minns du när chefens son lekte med Jesse och bröt vänster arm?
De gipsade hans högra.
Jag tänker inte låta henne dö. Det vet du, va?
Det gör jag inte.
Vi hörde hostan, men hon öppnade inte dörren.
-Sparkade mamma in dörren? -Ja.
Hon har förlorat mycket blod, hon måste ha trombocyt och vätska omedelbart.
-Ålder och vikt? -15 år, 40 kg och penicillinallergisk.
Larmcentralen, vi har en 15-årig flicka på 40 kg, blodtrycket är 100 genom 68.
Då lyfter vi upp henne.
Såja.
Vi ska bara bära ner henne.
Ingen säger nåt, men att se alla samlade betyder att det är allvarligt.
Vår familj är lite splittrad.
Pappas släktingar är rika och kyliga, mamma sida gör henne tokig.
Bortsett från Kelly så träffar vi ingen förutom vid högtider och katastrofer.
Kates leukemi är tillbaka.
-Smearprovet visar celler på 23 procent. -Hur mycket är dåligt?
-Allt. -Kemoterapi, då?
Det är ett alternativ, men Kate verkar inte svara på det.
-Ni behöver alltså mer benmärg? -Ja, men leukemin är inte allvarligast.
Hennes njurar har slutat fungera. De la av. De är borta.
Matchar inte? Vi är hennes föräldrar, vi ska väl matcha?
Alla ärver två uppsättningar kromosomer med HLA-gener.
Tyvärr är chansen 1 på 200 att föräldrar och barn är HLA kompatibla.
-Hur är det med Jesse? -Tyvärr.
Det är möjligt att en donator dyker upp i registret.
Var det inte farligt att transplantera från utomstående?
Jo, men Kate har inte så mycket tid och ibland är det allt vi har.
Jag vill föreslå nåt utom protokollet.
Ibland matchar inte ett syskon, men ett annat gör det.
Har ni funderat på ett till barn?
Inte för att vara framfusig-
-men ryggmärgsblod kan vara mycket effektivt mot leukemi.
-Det är som ett mirakel. -Hur vet du att barnet skulle matcha?
-Vi ser till det. -I ett provrör?
Med genetisk diagnos skulle det matcha till 100 procent.
Ett donatorbarn?
Det passar inte alla och enligt lag kan jag inte ens rekommendera det.
-Men ryggmärgsblod vore ovärderligt. -Då måste vi göra det.
Vi måste försöka.
Det var det. De skulle ha ett provrörsbarn.
En perfekt uppsättning kromosomer som skulle bli Kates genetiska räddning.
-Nån vill träffa dig. -Sara Fitzgerald?
Ja.
Du är delgiven.
Vad är det?
"Stämning för att erhålla medicinskt självbestämmande från..."
"Möjlighet att få avgöra medicinska beslut själv utan föräldrars påverkan"
-Vad är det här? Är det från dig? -Ja, jag har en advokat.
-Stämmer du oss? Vad fan pågår? -Jag vill inte göra det längre.
Vill du inte göra det längre? Är det allt?
Jag och Kate vill inte heller. Vi har ju inte ett val precis.
-Jag har faktiskt ett val. -Är det så?
Det är din syster. Vet du vad som händer om du avstår?
-Jag har faktiskt tänkt på det. -Sara!
Är du från vettet? Vad fan tänkte du på?
Vad fan tänker hon på? Jag fattar inte...
Kör på nu.
Fitzgerald! Du ska ringa din fru - 112.
-Och det säger du nu? -Jag är inte din sekreterare.
Få höra, vad är det som pågår?
Bortse från att operationen är farlig, smärtsam och att jag inte vill.
Vad händer om jag bara har en njure? Tänk om jag behöver den?
Ska jag aldrig få idrotta, bli hejaklacksledare eller gravid?
Eller dricka alkohol.
-Tänk om jag bara vill leva länge? -Det gör du.
Jaså? Vad händer om transplantationen inte funkar?
-Hon är din syster. -Det vet jag väl.
Andra barn går på partyn och till stranden.
-Varför har du inte sagt nåt tidigare? -När skulle jag sagt nåt?
Du är aldrig hemma. Du lämnar mig här med henne.
-Du har aldrig blivit tvingad till nåt. -Det blev så ändå, eller hur?
-Sluta skrik åt henne! -Tysta nu.
Vi sa att hon skulle få prata, då får hon det. Fortsätt.
Minns ni vad läkaren sa om operationen? Att jag måste vara försiktig hela livet?
Jag vill inte vara försiktig. Vem vill leva så?
-Anna, lyssna... -Jag är också viktig, mamma!
-Du... -Låt mig gå!
-Mamma behöver lugna ner sig. -Ja, jag hörde.
"Ta henne härifrån, jag vill inte se henne."
Jag tittade på min dotter och undrade hur vi hade hamnat här.
Hallå!
-Var ärlig. -Okej.
Vad säger du?
Lite mer salt.
Från första stund av genmanipulering var det nog tänkt att sluta så här.
Det var vårt fel. Vi gick emot naturen och det här var vårt straff.
Hade vi pressat henne för hårt? Tvingade vi henne att hjälpa sin syster?
Var all uppmuntran och belöningar äkta, eller var det bara vår vilja?
Hon var så liten när allt började.
När började hon vilja ta egna beslut?
-Jag vill vara med pappa. Nej! Mamma! -Det är okej.
Mamma...
Jag antar att det är nu.
-Vadå vet inte? -Hon säger inget.
Hon vill kanske bli tagen på allvar. Få äran för att det är hennes beslut.
-Det är kanske inte helt fel. -Vill du inte att hon gör det?
Hon vill inte. Hur gör vi då? Ska du eller jag hålla fast henne?
-Var inte så dramatisk. -Hon är ingen bebis längre.
-Jag vet. -Vad vill du, då?
-Jag vet inte. -Vill du söva henne? Locka med glass?
För resten av livet kommer hon att se det som att vi tvingade henne.
-Hon skulle ha rätt. -Herregud, Brian. Vems sida står du på?
Sida? Är det olika sidor nu?
Hon vill inte göra det.
-Din träff klockan 11.00 är här. -Jag har ingen då.
Släpp mig. Jag är Sara Fitzgerald. Annas mamma.
-Det är lugnt, Gloria. -Säkert? Jag ringer gärna vakten.
Vad kan jag göra för dig?
Den lagliga åldern för att frigöra en minderårig är 14 år, Anna är 11 år.
-Jag kan den, hon anför jäv. -Hon är för ung.
-Jag verkar som förmyndare. -Som vad?
Jag har varit medlem i 15 år hos ACLU och en fullmakt signerad av er dotter.
-Det här håller aldrig. -Anna vill inte göra det längre.
Hon har rättigheter och så länge hon vill fortsätta hjälper jag henne.
-Varför? Vad har du för intresse? -Mitt intresse?
Åtta sjukhusvistelser på elva år, sex katetriseringar, två benmärgstömningar.
Hon hjälpte sin syster.
Sen bieffekterna, blödningar, infektioner-
-filgrastiminjektioner. Det är väl tillväxthormon?
Droger för illamående, smärta och sömn. Inga mediciner för ett barn precis.
Alla ingrepp hade sina risker. Det visste Anna, det var okej för henne.
Verkligen? Vid 5-års ålder?
Herregud. Du är bra.
Jag har sett din reklam.
Jag trodde att du jagade rubriker, men du har talang.
-Du intalade nästan mig att du bryr dig. -Lustigt, jag tänkte säga samma sak.
Säger du aldrig till dig själv: "Jag har kanske fel och drog det för långt."
Vi ses i rätten.
Du måste kliva upp. Du har legat i två veckor.
Jag är trött.
Det är fint ute. Solen gör dig gott.
-Jag är för sjuk. -Du är deprimerad.
Du får inga antidepressiva, de försvagar dig bara mer.
Vill du säga vad det egentligen är?
Fattar ni inte att jag är trött? Jag är sjuk, trött och ful.
-Sluta... -Understå dig inte att säga nåt annat.
Säg inte att ingen kommer stirra, för de gör de. Jag är missfoster.
-Kom här. -Det var droppen.
Mamma?
Tiden är kommen.
Jag vet att jag ska dö nu.
Det har jag väl alltid vetat om.
Jag har inte vetat när bara.
Det känns faktiskt bra.
Jag har inget emot att sjukdomen dödar mig, men den tar min familj också.
Alla oroade sig så mycket för mig, att de knappt märkte Jesses dyslexi.
Titta hur det ser ut. Ser du alla barn?
De har ett fotbollslag. En olympisk pool.
-Hästar. -De har hästar.
En jättestor lekplats. Titta på lianen som går ner i sjön. Du får jättekul där.
Vad är det?
Du vet att det blir som en semester.
Jag ska anstränga mig mer.
Det handlar inte om det.
Titta på mig.
Du vet när det rör ihop sig för dig?
Det här stället har lärare som hjälper dig att räta ut det.
-Okej... -Jag kan inte det.
Du kommer att bli suverän på matte.
-Det är bara ett år. -Bara tills dina betyg blir bättre.
Gillar du det inte så kommer du hem.
Okej.
Förlåt, Jesse.
Förlåt att jag tog uppmärksamheten när det var du som behövde den mest.
Pappa...jag vet att jag berövade dig din första kärlek.
Jag hoppas att du får tillbaka henne nån dag.
Du offrade allt för mig, mamma. Jobbet, äktenskapet, hela ditt liv...
...bara för att kämpa åt mig varenda dag.
Förlåt för att du inte kunde vinna.
Till min lillasyster, som alltid var så liten.
Förlåt för att jag lät dem göra dig illa, att jag inte tog hand om dig.
Det skulle ha varit tvärtom.
-Hej. -Hej.
Jag har nåt till dig.
-Är det där jag? -Ja. Jag är inte klar, men...
-Är inte De Salvo sjukskriven? -Hon är tillbaka.
Miss Morangez fruktar för sitt liv, vi vill att besöksförbudet fortsätter.
Stå upp, tack.
Mr Morangez, ni förbjuds att vara närmare än 1000 meter-
-från mrs Morangez och hennes bostad.
Vet du hur långt 1000 meter är?
De Salvo hade brutit ihop efter att dottern dödades av en bilfyllerist.
Sorgearbetet tog sex månader. Det här var första återseendet i rätten.
Du åker i fängelse. -Nästa fall, tack.
Jag vill träffa ombuden i mitt rum.
God middag.
-Varför en hund? -Det är en tjänstehund.
Se till att han sköter sig, mattorna är nyss rengjorda.
Jag visste inte att du jobbade, Sara.
Jag hade inte tänkt det, men käranden är min dotter.
-Vad handlar det om? -Barnets medicinska självbestämmande.
Det finns ingen legal definition för barns medicinska självbestämmande.
Det är ett påhitt av mr Alexander.
Ja, jag känner till Alexanders rykte.
-Han försökte att stämma Gud en gång. -Jerome Dylan mot Kaliforniens biskop.
-Det vann jag. -Jag minns det.
Mr Alexander vill att du ändrar lagen. Ett barn saknar rätt till bemyndigande.
Min klient vill inte bli fri, hon älskar sina föräldrar och vill bo hemma.
-Hon vill inte skäras upp mer bara. -Vad är du ute efter?
-Begränsat målsmanskap. -Okej, fiffigt. Mycket kreativt.
-Jag antar att du har ett prejudikat? -Ja. Planerat föräldraskap mot Danforth.
-Yrkar försvaret ogillande? -Ja, idag om det går.
Anna är för ung för ett sånt beslut, hon vet inte vad hon vill.
Hon är elva år, hon ändrar sig ideligen. Du vet hur flickor kan vara.
Herregud, förlåt, jag...
-Mr Alexander? -För barnets bästa, ers nåd.
-Jag vill träffa Anna. -Jag vill hålla henne utanför.
Hålla henne utanför? Du sa att hon inte vet vad hon vill.
Vill du ha ett beslut idag så måste jag ta reda på det. Några problem?
-Inte alls. -Var snäll och skicka in henne.
Tack, ers nåd.
Sara!
Jag beklagar Kates tillstånd.
Tack.
Hej.
Du får slå dig ner om du vill.
Vill du ha nåt att dricka? Jag har...
...7UP, Dr Pepper eller äppeljuice.
-7UP, tack. -7UP.
Tack.
Vet du varför du är här?
Lite läskigt, va?
Jag gillar inte att alla är arga på mig.
-Jag menade att ta hand om din syster. -Nej, jag har inget emot det.
-Kommer ni bra överens? -Självklart, hon är min syster.
Alla operationer måste väl kännas galet?
Nej, sluta!
Tyst, flickor. Det är ingen studentförening.
-Jag behöver ett urinprov. -Jag är inte pinknödig.
Jag gillar inte att tjafsa. Drick eller inte, se bara till att fylla den.
Vilken satkärring. Jag ska nog fylla den.
-Varm och skön. -Nej.
-Är du klar? -Jajamänsan.
Vänta ett tag. Det verkar grumligt, jag borde nog filtrera det igen.
Mycket bättre. Vad tycker du?
Du är vidrig.
Du också.
-Jag bölar som en idiot. -Du är ingen idiot.
Jag ser idioter dagligen.
Du är inte ens i närheten.
Är du okej? Vart tog du vägen?
-Får jag fråga en sak? -Javisst.
Hur var det när hon dog?
-Dina? -Ja, hur kändes det?
Förlåt.
Jag borde inte ha sagt nåt.
Ibland så pratar jag utan att tänka.
-Kände du Dina? -Nej.
Hon var äldre än mig. Jag såg henne på TV, men jag kände henne inte.
Ja, du är...
-Jag är verkligen ledsen. -Var inte det.
Det är inte skamligt att dö.
Alla reser sig.
Ogillandet avslås.
Planera in en prövning till fredagsmorgon, tack.
Hallå?
Du behöver en dag på spa. Sminkning, manikyr, pedikyr...
-Vad är smärtan på en skala 1-10? -Sex.
-Då får vi ordna det. -Har du tid? Hon mår bra idag.
De här ljusa stunderna kommer att bli kortare och mer sällsynta.
Kates system har kraschat. Immunförsvaret är på noll.
Kates feber kommer från en infektion av dialysen.
Det är inte bara i armen eller benet, utan i blodet.
Jag beklagar, Sara, så är det. Vi är vid slutet.
Dr Chance?
Vad är det, prinsessan?
Inget vidare, va?
Nej.
Hur länge?
Svårt att säga.
Men om inget händer...
...inte allt för länge.
"Inte allt för länge"? Vadå?
-Gör det ont? -Nej, det ser jag till.
Jag vill inte höra sånt prat, okej?
Håll dig stark nog för operation.
Okej, mamma.
Vi går en sväng, Sara.
Du ska få träffa nån.
Möt ms Swearingen, hon stöttar anhöriga.
Har du pratat med stiftelsen "Min Stora Dag"?
Vad är det här? Är det ett "livskvalitetstal"?
Du borde överväga att ta med Kate hem. Göra det behagligt och lindra smärtan.
Ingen hemvård! -Ska hon hem och dö?
Det är ett alternativ.
Jag vet att du inte lyssnar, men vi måste berätta.
Döden är en del av livet, du måste inse det.
-Nej! Vad är det här för fruntimmer? -Har du frågat vad Kate vill?
-Vi ska göra operationen. -Vilken då? Du har en ovillig donator.
Sjukhuset tillåter det inte utan domstolsbeslut. Tror du inte att vi vet?
Din dotter är döende, du kanske vill ha lite kvalitetstid med henne.
Hör nu här, syster...
Jag fixade det. De är underbara, rör dem inte.
Jag måste rusa.
-Hejdå. -Jag kommer tillbaka.
Visste du att Minnesota är känt som "landet med 10 000 sjöar"?
-Montana har en miljon gånger så mycket. -Det visste jag inte.
Hej.
Hallå.
Vad är du här för?
De fria drinkarna.
Just det, "happy hour".
-Taylor - akut myeloid. -Kate - akut promyeloisk.
-En raritet. -Eller hur?
-Är du på bättringsvägen? -Idag så.
-Kemoterapi? -Ja.
Vad gör du när du inte är på sjukhuset, då?
Ingenting.
Väntar på nåt som tvingar mig tillbaka.
Vi kanske kan träffas nån gång?
Ja...okej.
Kan jag få ditt mobilnummer?
Okej.
Tack.
Tack, mamma.
-Jag heter Taylor förresten. -Trevligt att träffas.
Okej, Taylor, du är klar.
5-5-5...
...0-1-7-3.
Jag måste rusa. Jag ringer dig, Kate.
-Vad tycker du? -Han är en goding, tjejen.
-Tror du att han ringer? -Jag vet inte, gumman...
-Hallå? [-Jag ville bara se att numret stämde.]
Strålningen som gjorde att Kate tillfrisknade, bröt samtidigt ner henne.
Taylor Ambrose, en helt annan medicin, hjälpte henne tillbaka.
-Kan du hämta henne imorgon? -Absolut.
Hej, hur är det? Jag sitter och äter. Du då?
-Vem var det där? -Hennes nya kille Taylor.
De läser böcker ihop på Borders. Vill du se ett kort?
-Ge mig väskan. -Akta kycklingen.
Han är reko, jag gillar honom.
-Han är ju en kanonkille. -Söt, va?
Det här gjorde du bra, Katie!
-Vad står på? -Ingenting. Hon är hemma.
Jag känner smaken av Cytoxin.
-Förlåt. -Nej, det är lugnt.
Jag gillar det på nåt vis.
Dessutom...
...har jag fått ett återfall. Kemoterapin börjar nästa vecka.
Det kanske besparar mig en dos.
-Det har varit ett nöje. -Lika här.
Är du vaken?
Nu så.
Hur var det?
-Vi kysstes. -Kysstes ni?
Hur kändes det? Var det sensuellt? Var det äckligt?
-Det var trevligt. -Hur visste du vad du skulle göra?
Jag vet inte. Jag bara gjorde det.
Hans händer är ärriga...
...efter behandlingarna.
Jag kände dem när vi höll händer.
Kändes det konstigt?
Det var som att vi hörde ihop.
Hallå.
-Hur långt gånget är det? -Nyss börjat.
-100 spänn på att du spyr innan 15.00. -Du är vidrig.
-Behöver inte du vara nånstans? -Nej.
-Försöker du slingra dig ur vadet? -Snarare skona dig.
-Förlåt. -Struntprat, imorgon kan det vara jag.
-Nej. -Du behöver det.
Lita på mig.
Rolig träff, va?
-Åt du strips till lunch? -Du är vidrig.
Du förlorade - betala.
Jag har inga pengar, du kan få det i natura.
Jättebra! Vi kan ju fråga vad din mamma tycker.
Fortsätt och nästa träff blir vid nästa benmärgs-tömning.
-Skämtar bara. -Det hoppas jag.
Jag hatar dig.
Du...
Sjukhuset...anordnar en dans för sjuka ungdomar.
Det är som en töntig bal.
Bandet bär smoking och platådojor.
Förra året gick jag ensam och det var korkat.
Både du och jag är ju patienter, och vi kanske kunde...
...gå dit tillsammans.
-Lite väl naket, va? -Du liknar en banan.
Den är fin och täcker mycket av brösten.
Täcker den det här?
Kate.
-Du kan ju försöka tygla ilskan. -Såg du hur häxan glodde på scarfen?
-Hon kanske gillade mönstret. -Klänningen var ful ändå.
Jag går inte. Jag hittar ingen klänning ändå.
-Alla andra flickor känner nog likadant. -Jag struntar i de andra.
Jag vill se bra ut, bara för en kväll.
Vad?
Är du redo? Kom då.
Hon är på väg ner.
Gud så vackert. Är hon inte vacker?
Stanna där. Vad vacker du är, gumman.
Kom ner, jag vill se er...
Kate, gå upp igen. Jag vill se när ni håller händer.
Vill du titta hitåt, Taylor? Perfekt, stanna där.
Jag vill ta ett polaroidkort också. Kan ni visa ansiktet?
Kan ni ställa er där borta.
-Är ni redo? -Jag tog för lite kort.
Du står i vägen. Kan du...?
Du är i vägen, Kelly.
Stå som att ni vore på balen. Visa klänningen.
-Raring, kan jag få se...? -Säg omelett.
-Vad gulligt. -Sluta!
Det ser bra ut.
-Det räcker, mamma. -Jag måste dokumentera det här.
-Såja... -Gud så gulligt.
Är jag fin, pappa?
Är du klar?
Ha så roligt.
Jag älskar dig.
Vänd dig om, gumman!
-Vill du dra härifrån? -Var vill du gå?
Jag vet om ett ställe.
Jag ramlar!
Taylor!
Brukar du tänka på döden?
Nej.
Är du inte rädd?
Nej.
Utan cancern hade jag inte hittat dig.
Jag är glad över att vara sjuk.
Jag också.
Mår du bra?
Ja.
Det har gått tre dagar. Han ringer inte upp mig.
Bråkade ni efter balen?
Han kanske gör nåt. Han kanske måste åka iväg. Det kanske inte beror på dig.
Vi gjorde det! Nu vill han inte ringa mig.
-Ni gjorde det? Gjorde ni "det"? -Nej, men lite andra saker.
-Vadå för "saker"? -Jag vill inte ta det med dig.
Jag sa det för att jag är arg.
Alice, har du sett Taylor?
-Vad? -Jag trodde att nån hade sagt det.
Håll bussen!
Säg åt honom att vänta.
Kom igen.
Förbannat.
När jag kom hem... undrade jag hur stor knipa jag var i.
-Vad gör du uppe? Kan du inte sova? -Nej.
Jag tänkte övernatta hos din syster, vill du följa med?
-Okej. -Säkert?
Jag ska ta lite kaffe. Gör dig klar.
-Är allt väl? -Ja.
Vad?
-Får jag fråga en sak? -Självklart.
Tror du att du vinner?
Tror du att domaren tar njuren mot hennes vilja?
Det finns prejudikat. Hart mot Brown, Masden mot Harrison, Strunk mot Strunk.
Rätten kan sköta sig själv.
-Vad menar du? -Börja inte med det där.
Jag är din syster. Jag står bakom dig oavsett. Det gör jag.
-Du missar nog helheten. -Vilken helhet? Ut med språket.
Du vill känna att du aldrig gav upp.
Vem vore du, om du inte var den här kämpen som slåss för sitt barns liv?
Men det finns en hel värld där ute. Du ser ingenting av det.
Förr eller senare...
...måste du sluta.
Du måste släppa taget.
Jag kan inte.
-Hur mår hon? -Dialysen tog hårt på henne.
-Jag vill till stranden. -Vad sa du, gumman?
Hon vill till stranden. Hon har surrat om det hela dagen.
Pappa! Han är här.
Är det till fem du måste räkna? Du räknar ju inte.
Du måste räkna.
Okej, du vann.
-Hur mår vår tjej? -Hon vill till stranden.
Till stranden alltså? Det är nog ingen dum idé.
Hon blir inte sjukare på stranden. Det kan vara bra för henne.
-Ingen fara, då? -Nej.
Dialysen var igår och nästa är på fredag.
-Hur gör jag? Går jag bara ut med henne? -Skriv ut henne över dagen.
Försäkringsbolaget blir nog sura. Vi tar in henne via akuten igen.
Råkar hon vara där vid sjutiden... så är nog jag där och möter upp.
-Okej. -Det är en dag.
Kate har fått slita ont så om det inte gör henne sämre...
...ta barnet till stranden.
Vad är det som händer?
Vad?
Herregud.
Hämta era grejer. In och ut - en minut.
-Vad är det som pågår? -Vi ska till stranden. Hämta baddräkten.
Kate? Vad gör du ute...?
Varför är inte hon på sjukhuset?
Brian! Det tar död på henne! Jag skjutsar henne till sjukhuset.
Ge mig nycklarna.
Är du från vettet? Jag skiter i vem du har pratat med!
Du tar kål på henne, om du tar henne till stranden!
-Kom igen. -Nej, snälla!
Ser du hur upprörd hon är?
-Jag ringer polisen. -I 14 år har du bestämt.
Idag handlar det inte om dig. Kate vill åka till stranden.
-Hon kommer att dö. -Kommer du inte tar jag ut skilsmässa.
-Du får din jävla skilsmässa! -Vi är skilda. Sätt er i bilen.
-Nej, Anna. -In i bilen.
Får jag nycklarna. Det här är löjligt. Det här kommer du att ångra.
Brian! -Du måste till sjukhuset, gumman.
Går det inte att undvika en rättegång?
-Tyvärr inte. -Några yrkanden eller vittnesfrågor?
Då börjar vi.
Rätten kallar dr Kenny Chow.
Läkarna pratade i en evighet.
De sa att Kate var ett mirakel. Hon skulle aldrig blivit mer än fem år.
De pratade om fördelarna med att donera och hur det skulle påverka mitt liv.
Alla sa att det inte var deras fel och att det var komplicerat.
När det kom till kritan tyckte alla att jag skulle ge Kate njuren.
De sa att jag var för ung för att förstå.
Ingen kunde säga i vilken ålder man blir förstående.
På det hela taget var de, liksom jag själv, förvirrade.
Kan du säga en enda fördel som Anna har fått av ingreppen?
Ja, hon räddade livet på sin syster.
Rätten kallar Brian Fitzgerald.
-Hallå? -Det är jag.
-Vad är det som händer? -Jag vet inte om jag klarar det längre.
Det ordnar sig.
Hör du det? Jag lovar.
Vem pratar du med?
Hallå?
Hur gammal var Anna när hon började donera?
-Hon var nyfödd. -Vid 5-års ålder var det lymfocyter, va?
-Vad innebär det? -Ge blod.
Gick Anna med på det?
Så ni frågade inte om nålsticken?
-Hon ville hjälpa sin syster. -Verkligen?
Behövde inte sköterskorna hålla fast henne?
Då ville hon inte, va?
Det är bara vi här, lägg ner teatern.
Förlåt, ers nåd, gammal vana.
Hur gammal var Anna vid nästa sjukhusvistelse?
När Kate var nio fick hon en...
Jag vill veta vad Anna råkade ut för i 6-års åldern.
-Hon donerade granulocyter. -Innebär det mer nålar?
-Frågade du Anna om lov för det? -Hennes syster behövde dem.
Frågade du henne?
Mrs Fitzgerald, svara på frågan.
Nej.
Vi pratade mycket om det, men jag bad henne inte om lov.
Nästa procedur var benmärgs-tömning. Vill du förklara hur det går till?
-De satte nålar i Annas höfter. -In i benen? Stora nålar?
Kan du beskriva storleken på nålarna med dina händer?
En svår behandling, va? Anna blev väl intagen efter det? Hur länge?
I sex dagar. Det blev komplikationer.
Det låter inte så harmlöst, va? Det är tufft att höra allt så där.
Vad är vitsen? Rätten vet om deras sjukhistoria.
-Kates historia, inte Annas. -Okej, fortsätt.
Om man ser tillbaka och bara tittar på Annas välbefinnande...
...kan man då dra slutsatsen att du kanske gick för långt?
Ser man bara på Annas situation...ja.
-Jag måste tänka på alla. -Men Kate har förtur?
Det är en prioritering alltså? Var går gränsen?
-För Kate gäller det livet. -Vi är här för Anna.
Frågan är lurig, för Anna är inte själv om det här.
Från Annas perspektiv är det brutalt.
Vem vill få fullt med nålar i sig?
Du kan säga att jag är gräslig som gör så.
Det är gräsligt, men inte lika hemskt som att begrava sitt barn.
Så du försvarar familjen? Du försvarar Kate?
Men frågan är: Vem försvarar Anna?
Inget mer, ers nåd.
-Måste din hund på toan? -Nej, men jag kan behöva en paus.
Det är uteslutet, jag vill bli klar idag. Nästa vittne.
Rätten kallar Anna Fitzgerald.
-Ha koll på hunden annars åker han ut. -Tyst, Judge.
-Ursäkta? -Nej, nej, hunden heter Judge.
Jag struntar i namnet. Få tyst på honom.
Höj din högra hand. Svär du att tala sanning och intet förtiga?
-För protokollet, säg ditt namn. -Anna Fitzgerald.
-Hej, mamma. -Hej, gumman.
Vill du säga varför vi är här? Varför du gör det här?
-För medicinskt självbestämmande. -Inte det.
Du älskar väl din syster?
Du vet att hon är sjuk. Varför hjälper du henne inte?
Vad håller du på med?
Släpp in mig, Kate!
-Vad gör du? Det luktar sprit här. -Jag har fest.
-En fest? -Ja, en avskedsfest.
Vi ses, mamma! Adjö, jävla sjukhus!
Förbannat!
Vad gör du?!
-Jag ska träffa Taylor. -Va? Nej!
Så du är här för att få medicinskt självbestämmande?
Ja.
Är det allt?
-Är det den enda orsaken? -Ja.
-Är du säker på det? -Vänta ett tag. Vill du säga nåt?
-Jag vet inte, vill jag? -Hallå där.
Sista varningen, ha koll på hunden annars åker han ut. Jag menar allvar.
Inte ett ord till, advokaten! Fortsätt, tack.
-Jag vill bestämma över min kropp. -Det vill du inte alls.
-Ska jag göra nåt? -Nej, det är lite intressant.
-Så du vill bestämma. -Jag vill råda över min egen kropp.
Nej, jag känner dig och så är det inte. Det går inte ihop.
Du har undvikit frågan i en vecka. "Jag kan inte berätta", "Jag är ledsen".
Du har låtsats som ingenting medan din syster ruttnar på sjukhuset.
-Jag vill inte längre. -Jag tror dig inte. Du döljer nåt.
Folk ger sina njurar till främlingar. Du gör bäst i att börja prata.
-Säg sanningen. -Det gör jag.
-Då känner inte jag dig. -Berätta för dem, Anna.
-Berätta! -Du lovade att inte göra så här.
-Ni är så korkade. Kate vill dö. -Sluta.
Hon tvingar Anna för hon vet att hon inte överlever.
-Det är en lögn. -Nej, Kate dör och alla vet det.
Du älskar henne så mycket att du inte kan släppa taget.
Det är dags, mamma. Kate är redo.
Det är inte sant. Kate skulle ha berättat.
-Ers nåd, jag... -Hon har berättat.
Det har hon. Hon sa det miljoner gånger. Du ville inte lyssna.
Mr Alexander.
Just då, förstod jag varför Campbell Alexander tog sig an mitt fall.
Det var inte för nyhetsvärdet.
Han var epileptiker. Han visste hur det var att inte ha kontroll över kroppen.
Anna?
Syrran.
Herregud.
Oroa dig inte. Det är bara den nya medicinen som förbereder för njuren.
-Har du ont? -Ont?
Hela mitt liv är en pina.
Det här är slutet, syrran.
Det blir bara läskigare framöver.
Mamma hackar och skär i mig... tills jag är ett kolli.
Två celler i en petriskål som hon ger stötar med en elsladd.
Du klarar dig.
Det är över.
Det är dags att lämna in.
Du måste göra mig en tjänst, syrran.
Vadå för tjänst?
Du kan befria mig.
-Du vill inte gå hem för dagen? -Nej, jag mår bra.
Allt för en paus, eller hur?
För protokollet.
Sa du till Kate att du skulle sluta donera så att hon kunde dö?
-Ja. -Vad svarade hon?
Mamma och pappa dödar mig. Vad ska jag säga till dem?
Säg att du också är viktig.
Säg att du vill spela fotboll. Säg att du vill bli hejaklacksledare.
-De kommer aldrig att tro mig. -Jodå.
Vet varför?
Det är sanningen.
-Jösses. -Jag vet.
Är du rädd?
Nej, jag får det bra.
Vad tror du händer?
Jag menar, var tar du vägen?
Jag vet inte, gumman.
Vem vet?
Var det än är så kanske jag stöter på Taylor.
-Väntar du på mig? -Va?
Om det blir ett konstigt ställe, väntar du då?
Hur ska jag kunna hitta dig?
Om du blir vilsen eller rädd... åk till Montana.
-Montana? -Ja.
Där kommer jag att vara.
Okej.
Vad sa hon, Anna?
"Tack", sa hon.
Nu har jag tillräckligt, men innan mitt beslut vill jag träffa Kate.
Det är svårt att säga. Det kan ta allt mellan 24-48 timmar.
Hej, raring. Hur mår du?
Hej, sötnos.
Jag tog med den här boken. Den handlar om meditation och sånt där.
Den är bra.
Fortsätt kämpa. Du har mycket kvar i livet.
-Lovar du? -Lovar.
Du pratade bredvid munnen, din stygging.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
-Förlåt. -Hej.
Vet du vad du gjorde?
Vet du hur modig du är?
Vad sägs om lite pizza?
Absolut.
Jag fixar pizzan.
Du måste intala dig att bli bättre.
Säg åt hjärnan att läka dig medan du sover.
Jag skämtar inte. Det undermedvetna är mäktigt.
Som damen jag såg på TV. Hon sa åt cancern att försvinna.
Till slut gjorde den det.
-Försvinn cancer. -Ja, precis så.
Som fängelsehistorien. Fångar som övar golfsvingen i tio år.
De tränar och visualiserar och när de kommer ut är de scratchspelare.
Det är sant. Jag har hört om mammor som har lyft bilar för att rädda sina barn.
Det sker mirakel varje dag.
Allt är inte läkarvetenskap. Det finns mäktigare saker där ute.
Läs boken.
Jag lovar att läsa den.
Nu måste ni gå. Besökstiden är slut.
Vi kom ju nyss.
Jag älskar er, men kan ni åka hem?
Jag vill vara med mamma en stund.
Ja.
Kom igen.
-Vill du inte prata? -Nix.
-Är du arg på mig? -Nej, bara arg.
Du måste vila.
Hålla dig stark för operation.
Jag gjorde den här åt dig.
Vad är det?
Det är allt.
Det är vi.
Den var bra, va?
Den bästa.
Minns du sommaren när jag åkte iväg på läger?
Jag var rädd att jag skulle sakna er.
Innan jag klev på bussen sa du åt mig att sätta mig till vänster...
...precis vid fönstret så jag kunde se dig när jag tittade bakåt.
Jag minns det.
Jag sitter i samma säte nu.
Det kommer att bli bra.
Det kommer att bli bra, mamma.
Jag lovar.
Min syster dog den natten.
Jag önskar jag kunde säga att hon blev frisk, men så blev det inte.
Hon slutade andas.
Jag önskar jag kunde säga att det förde med sig nåt gott...
...att genom Kates död kunde vi börja leva...
...eller att hennes liv hade ett syfte, som att en park döptes efter henne...
...eller att högsta domstolen ändrade en lag på grund av henne.
Men inget av det hände.
Hon är bara borta, en liten bit av himlen.
Vi måste fortsätta.
Några dagar senare kom ett oväntat besök.
Hej.
Det är nån som vill träffa dig.
Hej, Judge.
Jag tog med det här åt dig.
Vi vann.
Du måste fortfarande göra läxor och lägga dig, men...
...nu bestämmer du medicinskt.
-90 procents framgång, va? -91.
Jag borde väl åka.
Tack för titten, mr A. Det var kul att se dig.
Detsamma.
Om det är nåt annat du behöver...du vet?
Okej.
Judge.
Livet är annorlunda nu.
Mycket har förändrats de sista åren
Mamma började jobba igen, byggde upp praktiken och tjänar bra.
Pappa pensionerade sig och hjälper ungdomar med problem.
Jesse gör bäst ifrån sig.
Efter Kates död gjorde han en helomvändning.
Han började skolan igen och fick ett stipendium till en konstskola i N.Y.
Även fast vi har vuxit upp och flyttat-
-tar vi semester tillsammans på Kates födelsedag, och alltid till samma ställe.
Jag kommer aldrig att förstå varför Kate måste dö när vi andra fick leva.
Det finns väl inget skäl, antar jag.
Död är bara död, ingen förstår sig på det.
En gång i tiden trodde jag att jag föddes för att rädda min syster.
Till sist kunde jag inte göra det.
Jag förstår nu att det inte var det saken gällde.
Saken var den att jag hade en syster. Hon var fantastisk.
Jag träffar henne säkert nån dag.
Tills dess... fortsätter vår relation.
Svensk text: Jeez
www.divXsweden.net -Bästa svenska undertexterna på nätet